Mircea Zara face dezvăluiri exclusive neștiute de viața lui! Celebrul VJ povestește despre perioada în care a locuit în Spania, unde a lucrat ca pictor de ceramică, apoi ca ospătar, despre cum a ajuns să lucreze la radio și vorbește despre nostalgia anilor ’90.
Mircea Zara (58 de ani) a locuit 3 ani jumătate în Spania și a fost la un pas să obțină cetățenia. Într-un interviu exclusiv pentru UNICA.RO, își aduce aminte de experiența lui ca ospătar, ca bucătar și mărturisește că acolo și-a pierdut părul, din cauza apei calcaroase. Mircea Zara ne povestește despre relația specială cu Loredana Groza, spune că prima dată s-a îndrăgostit de o fată și vorbește deschis despre orientarea lui sexuală. Mircea Zara susține că tot ce a învățat despre radio a fost „după ureche” și rememorează cel mai greu moment din viața lui, pierdea mamei. VJ-ul dezvăluie și secretul care îl menține tânăr și spune cu ce a înlocuit apa de ani de zile.
Mircea Zara: „Sport nu fac, apă nu beau decât de două-trei ori pe an”
Nu te desparți de șapcă și de ochelari niciodată. Fac parte din ‘personalitatea’ ta?
Port șapcă și ochelari din ’94, de când am ajuns în Spania. Nu mă despart de aceste piese niciodată. Îmi aduc aminte că, pe atunci, aveam și oleacă de păr care mi-a „dispărut” acolo, de la apa calcaroasă. Când am ajuns în Spania aveam părul lung, dar când am plecat, după 3 ani jumate, nu mai aveam.
Ai o prietenie foarte frumoasă cu Loredana Groza. Îți mai aduci aminte cum v-ați cunoscut și cum ați decis să rămâneți prieteni?
Sigur, cu Loredana m-am cunoscut în redacția Radiodifuziunii Române, în ’86. Atunci a câștigat la Festivalul de la Mamaia cu piesa lui Adrian Enescu. Ne-am cunoscut și ne-am iubit din prima secundă, ca prietenie adică, și așa am rămas. În timp ea s-a „răcit” nițel de toată lumea, dar vorbim, ne și vedem, chiar dacă mai rar. Am rămas aceeași buni prieteni, am petrecut multe împreună.
Ești Vj de când România abia făcea cunoștință cu muzica bună. Cum s-a schimbat publicul, în toți acești ani?
Culmea este că toată lumea, inclusiv generația tânără, a devenit nostalgică odată cu ideea de Nostalgia, ca eveniment. Așa au descoperit că există muzică veche românească pe care se pot distra, la fel de bine ca pe un beat nou. La toate marile festivaluri, acum obligatoriu există o scenă retro, cu muzică veche.
„Ne distram mult mai bine pentru că nu exista telefonie mobilă”
Cum se distra lumea acum 25 de ani și cum o face azi?
Clar noi ne distram mult mai bine datorită faptului că nu exista telefonie mobilă. Din momentul în care telefonul a intrat în viața noastră, lucrurile s-au schimbat radical, din toate punctele de vedere.
Mircea Zara, despre orientarea sexuală: „Nu am spus-o public niciodată”
Cât de greu este, în România, să ai curaj să-ți recunoști orientarea sexuală?
Eu recunosc că nu am spus-o public niciodată. Nu am fost ca Solcanu sau Răzvan Ciobanu și mulți alții care și-au declarant, cu nonșalanță, orientarea. Sunt de părere că nu interesează pe nimeni cu cine și cum fac. Este o chestie strict personală pe care ai libertatea să ți-o declini sau nu. Asta am învățat în Spania, că nu interesează pe nimeni ce sunt eu și ce fac, atâta timp cât nu deranjez. Drumul meu e drept înainte, cine vrea să se intersecteze cu mine, bine, cine nu, mergem în paralel.
Apropo de Spania, cum ai ajuns acolo?
O singură dată am fost plecat o perioada lungă de timp. După revoluție, după 25 de ani trăiți în comunism, am vrut să văd cum este occidentul. Inițial am vrut să stau doar în vacanță, o lună. Am ajuns în Spania și am zis că este raiul pe pământ, în ianuarie erau 20 de grade, un soare orbitor. Am zis că de aici nu mă scot ăștia nici cu poliția așa că am rămas 3 ani jumate. Am stat la prietenii mei, în sud, în Almeria. Aveam permis de ședere și de muncă, dacă mai stăteam în an primeam și cetățenie.
Mi-am dat delete la vechea mentalitate din perioada comunistă. Mi-am dat seama că pot sta singur, pe picioarele mele, fără sprijinul mamei sau al tatei.
Mircea Zara, despre perioada trăită în Spania: „Am început ca ospătar, dar nu am reușit să duc tava”
Mai exact, cu ce te-ai ocupat acolo?
Primul job a fost să pictez ceramică, într-un loc similar cu Horezu, Nijar se numea. Am câștigat foarte bine. I-am arătat proprietarului cum arată modelele românești tradiționale și i-au plăcut foarte tare. Erau acolo mulți turiști americani și ceramica mea se vindea că pâinea caldă. Apoi m-am mutat în Almeria unde am început ca ospătar, dar nu am reușit să duc tava. Proprietarul era foarte mișto și pentru ei nu era nimic nou cu noi, cei veniți din România. Și ei trăiseră sub regimul Franco. Surprinzător pentru ei era că eu, care aveam studii superioare și lucrasem la postul național de radio, am venit să lucrez într-un bar.
M-am mutat în bucătărie și am stat aproape un an. Așa am învățat ce înseamnă bucătăria spaniolă. Din bucătărie, întâmplarea a făcut să merg la Radio Onda Cero Raio Almeria, postul lor național regional. Acolo am stat până am plecat. Aveam un apartament cu două camere, pe faleză, o dobermăniță, dar le-am lăsat pe toate când am plecat. În 3 ani jumate nu am venit nici măcar o zi în țară.
„Am învățat totul „după ureche” și nu am făcut cursuri de dicție niciodată”
Ce-ți plăcea să faci când erai copil?
Eram cuminte de fel și joaca mea era să fac emisiuni la radio, nu să bat mingea sau să mă joc cu mașinuțe. Ascultam radio-ul toată ziua apoi îmi înregistram emisiunile mele pe casete. Citeam și încercam să fiu cât mai aproape de modul de intonație pe care-l foloseau oamenii de radio. Am învățat totul „după ureche” și nu am făcut cursuri de dicție niciodată.
Mircea Zara: „Mama era medic pediaru, avea idee ce înseamnă să crești un copil”
Când aveai nevoie de sfaturi la cine te duceai, la mama sau la tata?
În general nu le-am prea cerut sfatul. Când am făcut 18 ani mama mi-a spus „vezi ce faci, numai să nu-mi vină poliția la ușă!”. Au fost foarte grijulii cu mine, eram singurul lor copil, dar nu au fost genul de părinți care să mă sufoce. Mama era medic pediaru, avea idee ce înseamnă să crești un copil. M-a lăsat liber, asta e singura chestie pe care am apreciat-o cu adevărat.
Mircea Zara, în copilărie. Sursă foto: Arhivă personală
„M-am îndrăgostit de o fată cu care era să mă însor”
Îți aduci aminte când te-ai îndrăgostit prima oară?
Prima dată m-am îndrăgostit de o fată, o fostă colegă de liceu. După aceea de alta cu care aproape era să mă însor. Am mers cu ea și la facultate, dar a venit momentul crucial când am zis „gata, frână, să ne orientăm spre alte orizonturi”. I-am spus fetei verde-n față ce simt. La 21 de ani am hotărât să pun „frână”.
Care este cea mai importantă calitate a ta și cel mai mare defect?
Cea mai importantă calitate este că știu să ascult, sunt un bun asculator. Iar ca defect cred că sunt un om prea exigent cu munca mea.
Care a fost cel mai greu moment din viața ta? Cum ai reușit să mergi mai departe?
Când a murit mama, în urmă cu 5 ani, am încercat să fiu cât de puternic am putut. Unul dintre sfaturile ei, în perioada aceea, a fost „nu te pierde, rămâi pe picioare pentru că vei rămâne singur!”.
Mircea Zara, alături de părinții lui. Sursă foto: Arhivă personală
Ce nu ai face niciodată în viața ta?
Nu m-aș arunca cu parapanta niciodată și nu aș fura. Cu senzațiile tari nu am nicio legătură, mereu am încercat să evit adrenalina.
„Partea de compromisuri nu mă reprezintă”
Ai făcut compromisuri în viață? Care a fost cel mai greu?
Nu am făcut, niciodată. Cât m-a dus capul atât am făcut, cât am putut, și m-am luptat din răsputeri să reușesc. Partea de compromisuri nu mă reprezintă.
Cum se menține în formă la 57 de ani
Ce faci de nu îți arăți niciodată vârsta, care este secretul?
Sport nu fac, apă nu beau decât de 2, 3 ori pe an. Beau însă ceai verde, de la o firma foarte cunoscută, așa mă hidratez. La mâncare încerc să evit grăsimile, nu mănânc multă carne și, dacă o fac, aleg niște pui și niște vită. Mănânc însă fructe de mare și pește cât cuprinde, brânză și roșii. De 16 ani iau vitamine și cornzima Q10.
Care este destinația preferată de vacanță?
În principiu mă întorc, cu drag, în Spania. Este a doua mea casă și a doua mea țară. Pentru mine Spania este unică. Iubesc țara aia și pe spanioli, cum arată, cu gândesc. Și mi-aș dori mult să ajung în Japonia dar nu cred că reușesc, pentru că mie nu îmi place să zbor.